Det er 1941, en måned før Pearl Harbor.
En novemberaften dukkede en britisk ubåd op udenfor Libyen-
- bag de tyske linjer.
- Når lyset så langt? - Ja.
Der har vi dem.
- Hvad siger de? - De er klar.
Giv besked om, at vi kommer ind.
De var britiske kommandosoldater-
- og hensigten med dette angreb var at dræbe en bestemt mand.
Dæk mig!
- Det nytter ikke. Fortsæt! - Grib fat i min arm.
Dræbte vi ham?
Mener du det, englænder?
Jeg har ordre fra general Auchinleck til alle stabschefer-
- i styrkerne i Mellemøsten.
"Der er fare for, at tropperne snart ser på Rommel som en troldmand."
"De taler alt for meget om ham."
"Han er ikke et overmenneske, men meget energisk og dygtig."
"Selvom han var et overmenneske, ville det være yderst uheldigt-"
"-hvis vores soldater troede, at han besidder overnaturlige kræfter."
"Jeg vil ønske, at I på alle måder-"
"-vil bryde troen på, at Rommel er mere end en almindelig general."
"Udfør straks denne ordre-"
"-og understreg for kommandørerne, at det er af stor mental betydning."
"C.J. General Auchinleck, øverstkommanderende Mellemøsten."
Dette er Nordafrikas ørken i juni 1942-
- og dette er britiske soldater, som er fanget af Afrika-korpset.
Løb!
Op med dig!
Hen til de andre fanger.
Hvem er øverstkommanderende her?
- Jeg tror, det er mig. - Kom med mig.
Oberst, du skal give batteriet besked om at holde op med at skyde.
- Sig, at de dræber sine egne. - Det kan jeg ikke gøre.
Det er en ordre.
Jeg er krigsfange, major. Du kan ikke give mig den slags ordrer.
Jeg vil ikke diskutere med dig. Gør det, ellers tvinger vi dig.
- Vil du gøre det eller ej? - Major!
Hvad drejer det sig om?
- Feltmarskalen sagde, at du har ret. - Feltmarskalen?
Så dette var altså Rommel. Erwin Johannes Eugen Rommel.
Øverstkommanderende i fjendens hær-
- og den mest hyldede tyske soldat siden Første verdenskrig.
Han var allerede en legende i ørkenen-
- og en ræv, der jagede sine jægere frem og tilbage i Nordafrika-
- lige så ofte som de jagede ham.
Og hans tricks havde fået briterne til at gyse.
Til trods for dette var han alligevel min fjende.
Ikke bare fjende af mit land og hæren jeg tjenestegjorde i-
- men af alt liv.
Ikke bare af demokratiet, men af selve civilisationen.
Mit navn er Desmond Young.
Da jeg blev taget til fange, var jeg oberstløjtnant i den indiske hær.
Det var første og sidste gang, jeg så den hårdføre professionelle soldat-
- hvis respekt for krigens regler havde været så heldig for mig.
To år og fire måneder senere-
- mens de allierede stadig kæmpede i Europa, var Erwin Rommel død.
Ifølge nazisterne døde han af sår, han havde fået på ærens mark-
- men nazisterne var løgnhalse, og mange tvivlede på dette.
Der florerede allerede rygter langs fronterne.
Da krigen var slut, og jeg havde lagt soldaterlivet bag mig-
- bestemte jeg mig for at finde ud af, hvad der egentlig var sket.
Hvad lå der bag hans død, og på hvilken ærens mark døde han?
I et enkelt hjem i landsbyen Herligen i Tyskland-
- talte jeg ofte og længe med Rommels søn og enke.
Jeg undersøgte hans breve rapporter og andre dokumenter.
I Tyskland mødte jeg soldater, som havde tjenestegjort med ham-
- og i England soldater, som havde kæmpet mod ham.
Og i begge lande forskede jeg i de officielle arkiver.
Disse fakta lagde grundlaget for sandheden om Erwin Rommel.
Begyndelsen på enden for denne soldat-
- kom 21:30 den 23. oktober 1942-
- da en 10 km bred front med allierede kanoner ved El Alamein...
Rommel var faktisk ikke i Afrika, da slaget blev indledt.
Han led af kronisk difteri og var blevet afløst en måned tidligere-
- for at blive fløjet til et sygehus i Tyskland.
Men da telefonen ringede-
- og den velkendte stemme fra Berlin nok en gang kaldte på ham-
- satte han sig sporenstregs på et fly tilbage til ørkenen.
Tak. Du er stadig en dandy, ser jeg.
- Velkommen tilbage, sir. - Skal vi kigge på kortene?
- Hvordan har du haft det, Bayerlein? - Det har vel været fint nok.
- Hvordan ser det ud i dag? - De har for meget af alt.
Jeg ved ikke, hvordan vi skal klare os. Vi har for lidt brændstof.
- Er det på vej? - Nej.
Jeg har spurgt Rom tre gange. De vil ikke give os noget brændstof.
Schultz. Aldinger.
- Er tanksene kommet? - Nej, ingen siden i august.
- Kanoner, da? Og intet brændstof? - Ikke en dråbe.
- Dette er helt nye positioner. - Giv mig en taburet.
- Det er værst her. 15. er i problemer. - Hvad er det her?
- De kom ind herfra. - Hvor langt væk er panseret?
Hvor er mine kort?
Sæt 21. og 18. ind her i retning nord. Flyt 90. fremad her.
Sender Montgomery infanteriet ind først igen og derefter panseret?
Vi sender vores tanks ind først og slår hul i deres infanteri.
Så kan vi overraske hans panser med vores infanteri som støtte.
Det er forsøget værd.
Du skal vel ikke ud nu?
- Burde du ikke hvile dig lidt først? - Efter tre ugers hvile?
Kør til 21.
Men nu var der en ræv til i ørkenen. Måske en endnu mere listig en.
Og selvom slaget blev ret forvirrende de næste dage-
- blev forvirringen stadig mere og mere til Montgomerys fordel.
- Har I fundet feltmarskalen? - Nej, sir. Han er ved fronten igen.
Jeg ved ikke, hvad mændene synes, men jeg foretrækker en mere fej chef.
Fej nok til at besøge hovedkvarteret sommetider. Find ham.
På slagets tiende dag kunne selv ikke Rommel tvivle på udfaldet.
Man kan ikke bare fortsætte. til sidste mand er død.
- Det er tappert, men idiotisk. - Von Thoma vil trække sig tilbage.
- Noget fra Müller? - Ikke noget svar endnu, sir.
Hvor kommer du fra? Goslar? Der har jeg været stationeret.
- Vi stod på ski der. Er du god? - For to år siden...
- Forstod de, at jeg vil have svar nu? - Ja, sir.
- Har du forsøgt med Berlin? - Han kender til hele situationen.
Hvad du end mener om Berlin, synes de, vi bare er en bagatel.
- Nå? - Müller er i meget store problemer.
- Han har snart ingen styrker tilbage. - Hvorfor får vi ikke fat i ham?
Hans bil er ødelagt, og han har vist ikke mere end 40 tanks tilbage.
- Hvad med italienerne? - Müller tror ikke, de kan klare mere.
- Feltmarskal Kesselring beklager. - Så behøver vi ikke spekulere mere.
Nu handler det om et enkelt regnestykke.
Med brændstoffet vi har, kan vi enten blive her og blive knust-
- eller trække os tilbage til næste runde.
Tror du, vi kan trække os tilbage? Montgomery mangler ikke brændstof.
Nej, men Montgomery ville aldrig fare efter mig, som jeg plejer.
Han må tænke over det først. Det er den eneste løsning.
Alle kommandanter må afvente ordrer. Hvis vi er hurtige nok...
Melding fra Berlin, sir. Fra Føreren.
"El Alamein skal forsvares til sidste mand."
"Ingen tilbagetrækning. Vi skal sejre eller dø."
- Helt utroligt. - Bed ham gentage meldingen.
Det kan ikke være ham. Det er disse skurke og mordere!
Det er disse attrapgeneraler med bøger, kort og idéer!
Hvordan kan han høre på eller udholde den slags afskum?
- Han burde dræbe hele bundtet! - Jeg har modtaget meldingen, sir.
"El Alamein skal forsvares til sidste mand."
"Ingen tilbagetrækning. Vi skal sejre eller dø."
Underskrevet af Adolf Hitler.
- Du lytter vel ikke til den slags vrøvl? - Det er en militær ordre.
En klar, idiotisk, kriminel ordre fra hovedkvarteret.
Vil du fordoble galskaben ved at adlyde den?
Vi har Tysklands bedste soldater. De er pressede, men kæmper endnu.
Trækker vi dem tilbage, kan de kæmpe i morgen. Dette er galskab.
Ingen har sagt "sejre eller dø" siden man kæmpede med pil og bue.
Dette betyder enden for hele hæren.
Herude i felten er de dine mænd, ikke hans.
- Han er gal. - Han er ikke gal. Han er...
Det er jeg heller ikke.
Træk dem tilbage, Bayerlein. Jeg tager diskussionen med ham senere.
Det endte i Tunis, da aksemagternes styrker blev fanget-
- mellem briter, franskmænd og amerikanere under Eisenhower-
- og kapitulerede betingelsesløst.
Men Afrika-korpset blev taget til fange uden sin leder.
En måned før slutningen var Rommel igen blevet syg og fløjet hjem.
- Godmorgen, sergent. - Godmorgen, fru Rommel. Manfred.
- Dr. Strölin? - Borgermester i Stuttgart.
- Dr. Strölin er marskalens ven. - Han har det bedre i dag.
Han skulle bare hvile sig lidt.
Fru Rommel.
Manfred Rommel.
Og dr. Karl Strölin.
- Fra Stuttgart? - Ja, og han er borgermester der.
Sig ikke, at han står på listen.
"Doktor Karl Strölin, borgermester i Stuttgart."
Hun sagde, at han er gammel ven af feltmarskalen.
"Skal overvåges nøje, når han befinder sig udenfor Stuttgart."
Det er selvfølgelig umuligt at diskutere med ham-
- som vi kan diskutere med hinanden.
Han raser og råber som en kvinde i panik.
Han kaldte ham kujon.
- Brugte han virkelig det ord? - Flere gange.
Han sagde, at i Rusland var officerer som mig blevet henrettet.
- Jeg skulle ikke føle mig sikker. - Det var utaknemligt mod Erwin.
Men man må ikke lade sig såre af ting, som folk siger når de er vrede.
Krigen går dårligt, og han er naturligvis bekymret.
Men det kan tage tid, før jeg glemmer, hvad han gjorde mod Afrika-korpset.
Hvad gjorde han?
Da enden nærmede sig, og jeg bad ham trække det tilbage-
- sagde han, at han ikke var interesseret i Afrika-korpset mere.
Og det var takken, de fik.
Rommel, jeg vil stille et spørgsmål.
Hvis du ikke vil svare, forstår jeg, men jeg vil stille spørgsmålet.
- Hvad vil du spørge om? - Tror du virkelig, at vi kan vinde?
Jeg kan fortælle, hvad han tror.
- Han tror det ikke. - Sagde han det selv?
- Forstår han, hvad det betyder? - Det ser sådan ud.
- Hvorfor fortsætter vi så? - Fordi vi ikke har noget valg.
Ingen af landene, vi kæmper mod, vil slutte fred med ham.
- Indrømmede han det? - Og det er naturligvis sandt.
Så længe han er Tysklands leder, må vi altså kæmpe, til vi bliver knust.
Sejre eller dø.
Jeg antager, at han ikke nævnte den indlysende løsning på problemet.
At træde tilbage.
Min bedste Strölin...
- Jeg er bange for, at vi må gå, kære. - Jeg skal nå et tog.
- Vi kommer tilbage i aften. - Farvel, Strölin. Godt at se dig.
Vi må prøve at ses oftere.
Tror du virkelig, at de ville skyde dig, far?
Nej da, det er bare noget, han siger.
- Skyde sin bedste general? - Du burde ikke have ladet ham høre det.
- Så ses vi i aften, kære. - Kom tidligt hjem.
- Er han ikke flot? - Og en rar dreng.
Men sagde du sandheden, da du sagde, at du aldrig ville lade ham skyde dig?
- Selvfølgelig. - Tænk, hvis han vender sig imod dig.
- Hvorfor skulle han gøre det? - Han har vendt sig imod andre.
Hvad med dem, der ikke kan lide dig? Himmler og Bormann?
- Kan de ikke påvirke ham? - Jo.
- Og få ham til at vende sig imod dig? - Jo, men det er meget lidt sandsynligt.
Hvis det nu lykkedes dem-
- har du så tænkt på, hvad der sker med Lucie og Manfred?
Det har jeg ikke tænkt på. Hvad er du egentlig ude efter?
Jeg synes bare, du burde gøre det.
Du er ikke det mindste forandret. Du har altid været noget for dig selv.
Men du behøver ikke bekymre dig. Ingen af os er i fare.
Hvis du vil tage imod et godt råd, bør du ikke tale sådan med alle.
Det gør jeg ikke. Kun med dem jeg kender godt og holder af.
- Farvel, Rommel. - Farvel, Strölin. Kom gerne igen.
Nu var det et spørgsmål om tid, før Hitlers Europafort skulle indtages.
Og i november 1943 inspicerede Rommel Atlantforsvaret-
- før opgaven som chef for forsvarsstyrkerne.
En måned senere rapporterede han til feltmarskal Rundstedt-
- øverstkommanderende i vest ved hans hovedkvarter i Paris.
Feltmarskal von Rundstedt.
- Krüger. - Feltmarskal.
Mine herrer.
Godt at se dig, Rommel.
Hvad synes du om Atlantvolden, nu da du har inspiceret den?
- Rapporten er ikke helt færdig. - Så drøfter vi sagen senere.
Den mægtige Eisenhower angriber næppe de nærmeste dage.
- Var det for hårdt for dig? - Nej da. Jeg er helt frisk igen.
Det glæder mig. Tager de sig godt af jer, mine herrer?
Bau, tag dig af vores venner, mens Rommel og jeg taler i enerum.
Ja, sir.
Forfærdeligt, ikke sandt?
Jeg ville ikke kalde det en vold.
De store havnebyer er beskyttet, men fjenden er jo ikke på lystsejlads.
Intet er gjort ved strandene. Det er mange sårbare steder.
Problemet er arbejdere. Vi har skitser over bombesikre fæstninger.
Stål og beton fra Danmark til Spanien-
- men vores franske venner er ikke videre samarbejdsvillige.
De er sløve som snegle.
Hvis vi ikke kan stoppe dem på strandene, er vi på den.
Stop dem på strandene med miner og fælder, og slå hårdt til.
Her, hernede og her.
Jeg er ikke enig, men lige nu er det en akademisk bagatel.
Hverken du eller jeg vil afgøre taktikken i denne operation.
Mener du, at Berlin...
Ja, den bøhmiske korporal overtager kommandoen.
Vi bliver bare instrumenter for hans astrologiske indskydelser.
- Det er allerede bestemt. - Det er jo en umulig situation.
- Så burde du sige det til ham. - Har du ikke protesteret selv?
Når man mange gange har forsøgt at stoppe en-
- som er fast besluttet på at begå selvmord, bliver man ligeglad.
- Mishager det dig, at jeg tager det op? - Nej. Jeg hylder din optimisme.
Jeg har hørt, at du engang kaldte mig en klovn i Hitlers cirkus.
- Jaså? - Jeg mig udtrykt mig tydeligere om dig.
Helt i orden, feltmarskal. Den slags preller af som vand på en gås.
- Sagde du det? - Den skyldige fortryder nok fejlen.
Tak, feltmarskal.
- Var der ellers noget? - Nej, ikke lige nu.
Et forslag måske, med tanke på vores hjertelige ord.
I dit sted ville jeg være forsigtig med at sige, hvad jeg mener om dette.
Fra nu af vil du være under permanent overvågning her.
- Fra Berlin? - Venner af ledelsen, tror jeg.
- Hvorfor lige mig? - Det er ikke kun dig. Det er alle.
Du blev åbenbart ikke overvåget i Afrika-
- men her på kontinentet er det en ære, som følger med stillingen.
- Du også? - Jeg er jo øverstkommanderende.
To måneder senere, i februar 1944-
- blev Rommel atter opsøgt af sin ven, dr. Karl Strölin.
- Goddag, sir. - Goddag.
Jeg er her for at besøge feltmarskalen og fru Rommel.
Eisenhower prøver først til foråret. Jeg kommer næppe hjem før det.
- Er vi klar? - Jeg håber, vi vil være det.
- Skål, doktor. - Skål, kære Rommel.
- Kan lokalet være aflyttet? - Hvorfor skulle det være det?
- Behøver Himmler en grund? - Det gør han vel ikke.
Men jeg tror ikke, du behøver at bekymre dig. Hvorfor spørger du?
Fordi jeg vil tale med dig uden at blive aflyttet.
Om situationen med Hitler.
- Jeg vil ikke diskutere politik. - Vil du hellere se Tyskland gå under?
Det er ikke noget, jeg vil diskutere. Og du bruger kommunistretorik.
- Jaså? - Ja, at han betyder nederlag, osv.
Ville du kalde general Beck kommunist? Eller Carl Goerdeler?
- Det har jeg aldrig hørt om dem. - Hvad med Falkenhausen?
Heinrich von Stülpnagel og von Hassel? Er de kommunister?
Prøver du at sige, at den slags mænd kritiserer hans lederskab?
Ikke bare kritiserer. De vil gøre en ende på det.
- Har du talt med dem? - Og mange flere. Ikke bare soldater.
Præster, fagforeningsledere, advokater, læger og politikere.
Ikke ret mange, men de er alle kloge mænd.
- Hvor længe har dette stået på? - Siden 1938.
Og nøjagtigt hvad er I ude efter?
For det første vil vi blive Hitler og hans bande kvit.
Skal vi besejres, vil vi blive det som mennesker, ikke som barbarer.
Og hvad enten vi vinder eller taber, vil vi leve normalt, uden frygt.
Hør her, Strölin, jeg vil ikke indblandes.
Jeg er soldat, ikke politiker.
- Tror du stadig, at du er sikker? - Hvem ved, hvem der er sikker?
- Var lederen rask, vidste du det. - Det er vås, og det ved du.
Du har måske ret. Du er jo trods alt hans favorit.
Ingen kan jo kritisere hans godhed mod dem, der har tjent ham godt.
- Den, der gør sit job er i sikkerhed. - Så har du jo intet at frygte.
Og hvis noget trods alt skulle ske-
- kunne du trøste dig med at Lucie og Manfred ville være trygge-
- hos de modige patrioter, han har samlet omkring sig.
- Den slags snak er ikke morsomt. - Jeg prøver ikke at være morsom.
Jeg reflekterer bare over din ubeskrivelige lykke.
Sikke en nådegave han må være for dig, både herhjemme og ude i felten.
Der er ikke mange generaler, der har støtte fra et sådant krigsgeni.
Nu er det nok.
Han undgik fælden at invadere et åbent England efter Dunkerque-
- og viste sit mod ved Stalingrad, da von Paulus ville trække sig ud.
Hvilken anden mand på denne jord havde turdet at give sådan en ordre?
"Ingen tilbagetrækning. Sejre eller dø." Selv ikke Napoleon...
- Nu er det nok, sagde jeg! - Du tør ikke engang tænke på det.
Tal ikke til mig som et barn! Tror du ikke, at jeg forstår?
Men hvem har bedt om min mening?
Og hvem ville lytte, hvis jeg sagde at deres afgørelser var forrykte?
- Har du forsøgt? - Selvfølgelig!
Du er ikke naiv nok til at tro, at en soldat skal lide alt fra regeringen-
- før han kæmper for den, for hvilken hær ville så fungere?
Sandheden er, at en soldat kun har en opgave i livet - at følge ordre.
Resten er bare politik, og jeg er soldat, ikke politiker...
Gem dig ikke bag uniformen! Jeg er ligeglad med din soldaterfilosofi.
Den betyder bare, at du er hunderæd og gemmer dig bag klicheer.
Har du glemt, at jeg har kendt dig i 20 år?
Jeg ved præcis, hvad du synes om vederstyggeligheden i Berlin-
- så hvorfor vil du marchere ned i helvedet med et udyr, du afskyr?
Hvor er den forstand og det mod, du viser i felten?
Du må hellere gå nu.
Ikke før du har været ærlig mod en gammel ven.
Jeg agter ikke at forlade lokalet, før du siger sandheden.
- Skal jeg kalde på vagten? - Det vil du aldrig gøre.
- Hvordan ved du, hvad jeg vil gøre? - Lucie har fortalt mig det.
Har du allerede talt med Lucie om dette?
- Sendte hun dig hen til mig? - Overhovedet ikke.
Hun fortalte bare, hvad du egentlig synes om vores hellige leder-
- og hans ærefulde vælde.
Far! Bilen er her.
Hør her, råb ikke. Det har jeg sagt mange gange.
Han er bare spændt, og han er kun en dreng, uniformen til trods.
- Pas på dig selv, kære. - Du er vel ikke vred på mig?
- Over hvad? - At jeg talte med dr. Strölin.
Nej da.
Har han ret?
Jeg ved det ikke.
Jeg kan ikke bestemme mig, men det han foreslår, er grusomt.
- Jeg ved ikke, om jeg kan gå så langt. - Nej, ikke hvis du tror, han tager fejl.
Det sagde jeg ikke, men...
Er det den eneste løsning? Landsforræderi.
Det bliver resultatet, hvor ret man end har.
- Er det bedre at lade alt fortsætte? - Nej, men det må kunne løses.
Hvis jeg kan møde ham alene igen, og forklare situationen for ham...
Hvorfor kæmpe under sådanne betingelser? Er en invasion ikke...
Du behøver ikke at bestemme dig nu.
Det kommer til dig, når tiden er inde.
- Hvad synes du? - Jeg ved det ikke, kære.
Men når tiden er inde, får du det at vide. Du må hellere gå nu.
- Skriv til mig hver dag. - Det skal jeg nok. Det er til rejsen.
Tak, kære.
- Farvel, kære, og vær ikke bange. - Jeg skal prøve at lade være.
Nu er det nok.
Farvel, søn. Pas på din mor og vær en god soldat. Gør mig stolt.
- Tager du Montgomery med tilbage? - Så snart han går i land.
- Farvel, kære. - Farvel, kære.
Og så til sidst, efter fire års forberedelser, kom D-dagen.
Historiens største armada og forflytning af soldater og våben-
- bevægede sig fra England mod Normandiets strande-
- og det tyske Europafort.
Da den bøhmiske korporal gjorde sig selv til øverstkommanderende-
- havnede den tyske hær i en unik situation.
Ikke bare for mange fjender, men også en tysker for meget.
- Kan vi ikke få 15. armé ud? - Nej, det er nok umuligt.
Ifølge astrologerne sker den egentlige invasion nord for Calais.
15. armé sidder og venter på en invasion, som allerede er i gang.
Et udmærket eksempel på krigsførelse via horoskop.
Vi må få fat i disse tropper, så de kan støtte vores stillinger.
Vi må tale med ham igen.
Dette siger jeg i fortrolighed. Jeg tror ikke, noget vi gør, hjælper.
De har allerede banet vej for nederlag.
Stå fast, ingen tilbagetrækning. Sejre eller dø.
Krig kan ikke vindes af mænd, hvis taktik består af banale maksimer.
De virker måske på skolebørn, men stopper ikke soldater.
Fik jeg frie hænder, ville de skulle betale sådan en pris i blod-
- at de helst ville glemme Tyskland.
Jeg kunne nok ikke stoppe alle, men de skulle møde en hær-
- og ikke en række ubevægelige mål.
Men det ville han aldrig tillade. Du ved, hvor stædige korporaler er.
Du kender tilfældigvis ikke Karl Strölin?
- Strölin? - Borgermester i Stuttgart.
- Jeg genkender navnet. - Eller dr. Goerdeler fra Leipzig.
Du også?
For hver dag, der går, bliver jeg mere og mere sikker på, at det er løsningen.
Dine ord forbavser mig.
De arresterer ham, overtager regeringen og slutter fred med Eisenhower.
Jeg benægter selvfølgelig dette møde, men det var uhyre enfoldigt.
Eisenhower slutter aldrig en separat fred nu da alt går så godt for dem.
- Den del af planen er dødsdømt. - Men du er ikke imod selve idéen?
Jeg tror ikke, jeg hørte spørgsmålet
Hvis de søgte råd hos dig, ville du have taget imod dem?
Nej... Nej.
Nej, desværre ikke, Rommel.
Det er alt for sent.
- Selvom de slog til med det samme? - Du misforstår mig.
Det er ikke for sent til det. Det er for sent for mig.
Jeg er 70 år nu. For gammel til at gøre oprør.
For gammel til at trodse de mægtige, hvor onde de end er.
Samtale fra Berlin, sir. Marskal Keitel.
- Keitel? - Von Rundstedt.
Stemmer dette om Cherbourg? Hvordan siger jeg det til Føreren?
Du har givet ham dårlige nyheder før.
Ja, vi har kun fået dårlige nyheder. Har du ikke også nogle gode nyheder?
- Hørt fra den russiske front? - Vi drøfter ikke den russiske front.
Vi drøfter jeres front. Tilstanden i vest forværres med hver rapport.
Det er pinligt at måtte skuffe ham igen. Kan vi ikke gøre noget?
Jo, giv os 15. armé, der sidder og spiller kort ved Calais.
Det er jo umuligt. Føreren har forklaret, hvorfor den må blive der.
Så trækker vi os tilbage, så vi kan danne en forsvarslinje.
Ordren er at kæmpe, hvor I er. Har du ikke et bedre forslag?
Jo, et meget bedre et.
Slut fred, din idiot!
- Farvel, Rommel. - Han rapporterer aldrig det.
Allerede nu banker han på hos korporalen, hvinende af lykke.
Glem aldrig dette, kære ven.
Sejre har hundrede fædre, nederlag er faderløse.
Inden et døgn er du udnævnt til min efterfølger. Jeg beklager.
Vrøvl. Han fyrer aldrig dig.
Men jeg er ikke for gammel til at ønske dine venner held-
- med deres uhyre interessante projekt.
Imens havde de allierede sikret brohovederne-
- og deres tanks og soldater havde sat kurs mod Rhinen.
Disse skal være let tilgængelige. Mapperne ligeså.
Feltmarskal.
Kære feltmarskal Rommel.
Jeg har fuld tillid til den, som leverer denne besked.
Oberstløjtnant von Hofacker tilhører min stab.
Giv ham venligst alle tilgængelige informationer - Stülpnagel.
- Hvor er han? - I det lille værelse.
- Oberst. - Jeg vil prøve at fatte mig i korthed.
Bevogt korridoren.
- Nå? - Vi må bestemme os nu.
Tre af vores folk blev taget i Berlin i går. De blev tvunget til at tale.
Heldigvis har de kun begrænset kendskab til de indblandede.
Men alle er enige om at vi må handle omgående.
- Så er det endelig afgjort? - Ja, sir.
Generalen vil vide, om du kan sige god for kommandørerne, du nævnte.
De vil følge mine ordrer.
Kan jeg meddele Stülpnagel, at vi kan handle uden videre diskussion?
Vent her, oberst. Kom med mig.
Tøm lokalet.
Ud. Lad det der være.
Det er feltmarskal Rommel. Feltmarskal Keitel, tak.
Jeg må være helt sikker.
Vi kan ikke gøre det, hvis der er det mindste tegn på fornuft.
- Keitel. - Rommel.
Hør her, Keitel. Jeg må tale med Føreren straks.
Et sted i Frankrig. Det gælder et emne af største betydning.
Jeg foreslår i morgen tidlig.
Den 17. juni mødtes de i Hitlers underjordiske skjulested.
Dette er en meget tyngende pligt, men jeg har ikke noget valg.
Vi har nået en krise, som kræver en beslutning på højeste niveau.
Du har sagt det før. Hver gang vi taler sammen, står vi overfor en ny krise.
Når fjenden er overlegen på land, til søs og i luften-
- og stadig bliver stærkere, mens vi samtidig bliver svagere-
- er det sandelig en krise, der skal studeres hurtigt og realistisk.
Det siger du altid!
Når alt går, som det skal, er det fint, men opstår der vanskeligheder-
- bliver du en fuldstændig defaitist!
Vil du vide, hvorfor du ikke efterfulgte von Rundstedt? På grund af dette!
Jeg burde måske have erstattet dig.
- Har du ingen tillid til mig? - Mere end Føreren har til mig.
Ved du ikke, hvad mine V1-bomber afstedkommer i London?
- Kan de sendes mod strandene? - De er ikke nøjagtige nok.
De kræver en hel by som mål.
Hvorfor ikke havne, som Plymouth, Southampton og Portsmouth?
Nej, nej, nej!
Det er det, jeg mener med, at du ikke kan tænke udenfor slagmarken.
Briterne blæser på disse landsbyer. Det er London, de elsker.
De vil ikke se byen blive ødelagt. Jeg vil ødelægge den på to uger.
De kommer til at skrige efter kapitulation!
Slaget er forbi ved denne front.
På to uger vil fjenden bryde gennem vores linjer og ind i Frankrig.
Rent militært kan vi se enden. Vi har ikke mere at sætte ind.
Hvad er det du foreslår? At vi kapitulerer?
Jeg fremlægger fakta. Jeg beder Dem nå de korrekte konklusioner.
Korrekte for hvem? For dig!
Jeg foreslår, at du lægger din energi i at kæmpe-
- og overlader planlægningen af krigen til de ansvarlige!
Undskyld, sir. Jeg vil gerne have et råd af Føreren.
V-våbenet er bare det første af en række våben-
- som kommer til at revolutionere al krigsførelse.
Jeg har snart et andet og et tredje, langt stærkere end det foregående.
- Men krisen er i gang nu, sir. - De kan vende udfaldet af krigen!
Men hvad skal vi gøre nu, sir?
Mens du er kommet frem til, at alt er tabt, har vi skabt mirakler.
De kommer til at forvandle historien!
I værkstedet har vi udviklet våben, fjenden ikke kan drømme om!
Jeg har et våben i tankerne!
Rommel var nu helt med på planen om at myrde Føreren.
Men den 17. juni, på en landevej ved landsbyen Montgomery...
Fly.
Tre dage senere, den 20. juli, mens Rommel lå på sygehuset-
- mødtes Adolf Hitler og hans stab til et skæbnesvangert møde-
- i hans hovedkvarter i Østpreussen.
Føreren, mine herrer.
Han håndterer sine tanks som en kavaleriofficer.
Min Fører. Stauffenberg, sir.
Ja, Stauffenberg fra general Fromm.
- Godt at se dig igen. - Tak, min Fører.
Mine herrer, må jeg bede om jeres opmærksomhed?
Undskyld mig. Jeg har en rapport fra general Fromm.
- Hvor er Göring? - På vej, sir.
Man er ikke så hurtigt, når man er tyk.
Oberst von Stauffenberg, der er telefon til Dem.
Hav mig undskyldt.
Lad os begynde med den russiske front.
Fører...
Har De det godt, min Fører?
Jeg har det fint.
For denne fiasko måtte 5000 personer bøde med livet-
- i løbet af den tid, Hitler lå på sygehuset.
Rommel kom sig over skaderne, der ville have dræbt de fleste.
Pludselig ophørte al offentlig tale om nationens bedste soldat.
I tre måneder var han isoleret, til den 13. oktober, 1944.
Hvordan går det, Rommel?
- Rask nok til at komme til Berlin? - Ikke endnu. Om nogle uger.
- Jeg kan sende et særtog. - Tak, men jeg føler mig ikke klar.
- Er der noget, der haster? - Hvornår kan du tage en ny postering?
Om et par uger måske. Højst tre.
Kan du drøfte situationen, hvis vi sender nogen?
Jeg sender Burgdorf. Du ved, hvem det er.
Passer det, hvis han kommer i morgen?
Han har komplette instrukser. Hils fru Rommel.
- Det skal jeg gøre. Tak. - Farvel.
Keitel taler om en ny postering.
- Hvornår? - Når jeg føler mig klar.
Han bad mig hilse.
Vi skal møde feltmarskal Rommel.
- Vil du hilse ham og sige at... - Kom ind, Burgdorf.
- Feltmarskal. - Godt at se Dem igen. Og Dem, general.
I har vist ikke mødt min kone. Generalerne Burgdorf og Maisel.
Min søn Manfred og kaptajn Aldinger.
- Håber ikke, rejsen var trættende. - Vil I have frokost og et glas vin?
Tak, sir, men vi må tilbage til Berlin snarest muligt.
- Undskyld os, kære. Denne vej. - Vi beder Dem undskylde, frue.
- En anden gang måske. - Det håber jeg.
Jeg håber, det bliver den russiske front.
Sid ned og ryg, hvis I vil.
Jeg er ikke som Montgomery. Røg generer mig ikke.
Til tjeneste, mine herrer.
Vi kommer direkte fra Føreren.
Det vi har at sige til Dem, kommer direkte fra ham.
Vores instrukser er først at formidle hans dybe respekt-
- for alle de heltemodige gerninger, De har gjort for riget.
- Fortsæt. - Og at han beklager ulykken.
Tavsheden kommer sikkert af, at han havde vigtigere ting at tænke på.
En skam, at en sådan karriere...
Kan vi hoppe over refleksionerne og gå lige til sagens kerne?
Selvfølgelig, sir.
I det tyske folks navn! Anklager fra staten
Mod feltmarskal Erwin Rommel Landsforræderi
Som De ser, støttes anklagerne af overvældende vidneudsagn.
Tak, jeg kan læse.
I har vist været heldige at få tilståelser fra dødslejet.
Alt er fuldstændig lovligt, sir.
Hils Føreren og sig, at jeg gerne svarer på anklagerne i retten.
De har vel ikke tænkt Dem at nægte?
Som sagt, du kan give Føreren besked om, at jeg svarer i retten.
Føreren håber, at dette kan løses uden den omtale, en retssag giver.
Så må han tække anklagerne tilbage.
Han mener, at alle ville lide skade af en retssag.
Mine ordrer er at minde Dem om, hvordan dette kan sværte Deres ry.
Hvad forventer han? At jeg erklærer mig skyldig overfor dig?
- Naturligvis ikke. - Han ønsker, at jeg skal holde mund.
Han vil ikke have, at jeg siger, hvad der er sket, så det kommer ud.
Meget betænksomt, men jeg kan beskytte mit ry i retten.
Hvorfor det, sir? Udfaldet antydes allerede.
Sagde han, at du også skulle sige det?
Beviserne er tydelige. Hvordan vil det kunne forsvares?
Hvad er det så, han foreslår?
Før vi fortsætter, bør feltmarskalen vide, at huset er omringet.
- Mine ordrer, sir. De forstår nok. - Og vi er begge bevæbnede.
Hvad ønsker han, at jeg skal gøre?
Han mener, at alle ville vinde ved, at De løste situationen selv.
- I stilhed og uden tøven. - Fortsæt.
Fordelen ved en sådan løsning sammenlignet med en retssag-
- er mange og indlysende.
Det vigtigste for ham er selvfølgelig, at Deres navn og ry bevares.
Og han vil personligt sørge for, at ingen mistanke falder på Dem.
Hvad offentligheden angår, bukkede De til sidst under for Deres sår.
Det bliver den officielle forklaring.
Staten ærer derefter Deres minde og familie med historisk generøsitet.
Det var hans egne ord.
Deres navn ville leve videre med den ære, det engang fortjente-
- og Deres kone og søn ville være trygge og blive taget hånd om livet ud.
- Har jeg noget valg? - På en måde.
Jeg kan vælge at dø nu eller senere.
Sådan er det, er jeg bange for.
Hvornår skal jeg bestemme mig?
Vi må være tilbage i Berlin så tidligt som muligt i aften.
Straffen i dette tilfælde ville blive henrettelse ved garrottering.
Middelet, jeg har med, virker på tre sekunder og er smertefrit.
Sig til ham, at til trods for ulemperne, De har betonet-
- vælger jeg en retssag.
Selvom det er nytteløst, bør mit forsvar blive hørt.
Det kan være fordelagtigt for dem, der hører det.
De kan få nogen til at tænke sig om, som jeg gjorde til sidst.
Desværre var det for sent.
Det er mit liv og mit valg.
- Jeg er skuffet over valget, sir. - Jeg føler virkelig med dig.
Hvis De insisterer på en retssag, har jeg ikke fået myndighed til-
- at tilbyde nogen garantier for Deres søns og enkes sikkerhed.
De kommer ud nu.
- Er I færdige, sir? - Det tror jeg.
- Vi venter udenfor, sir. - Jeg kommer straks.
Vi forventede ikke...
- Er I allerede færdige? - Jeg kommer straks.
- Hvad er der, Erwin? - Du må være stærk, kære.
Vær meget stærk og tapper.
Forstår du?
Jeg må gå nu, og jeg kommer ikke tilbage.
- Skal jeg fortælle mere? - Er der ingen anden udvej?
Nej, men det bliver ikke så slemt.
De har givet mig et smertefrit og effektivt middel.
Vi kører nu. Jeg gør det med det samme.
Vi har våben. Kan vi ikke flygte?
Nej, vi kan ikke gøre noget. De har tænkt på alt.
- Vi kan få ram på dem. - Vi kan ikke gøre noget.
Jeg må gøre nøjagtig, som de siger.
- Kan du være tapper? - Jeg ved det ikke.
De har lovet, at du og Manfred er i sikkerhed. Ingen andre må vide dette.
- Er der virkelig ingen udvej? - Nej, kære.
- Har du fortalt Manfred det? - Jeg fortæller det, når jeg går ned.
Lad mig fortælle det. Jeg er bedre til det.
Hvis du vil.
Jeg må hente min frakke. Det er koldt, og jeg vil ikke ryste.
Feltmarskalen kommer ud nu.
- Skal du køre med det samme? - Hvorfor ikke?
- Føler du dig rask nok? - Selvfølgelig.
Skal du til Rusland?
Farvel, Aldinger, min kære ven.
- Farvel, sir. - Pas godt på dem.
- Kan du ikke fortælle det? - Stil ikke så mange spørgsmål.
- Hvornår får vi det at vide? - Meget snart.
- Farvel, min søn. Pas på dig selv. - Farvel far. Du stopper dem vel?
Vi får se.
Farvel, elskede.
Farvel, min kære.
Hvad tænkte Rommel på på sin sidste, korte køretur?
Var han bitter over ikke at have forstået det før og slået til for sent-
- eller på ørkenen, hvor hans militærgeni havde imponeret så meget?
Først ved Mekele...
... derefter ved Tobruk...
... og el Alamein.
Hans liv og skæbne er ironisk nok bedst sammenfattet-
- af Nazitysklands største fjende - Winston Churchill:
Hans nidkærhed og dristighed indebar store tab for os.
Han fortjener honnøren, jeg gav ham i Underhuset i januar 1942.
Han fortjener også vores respekt, for han var en loyal, tysk soldat-
- men kom alligevel til at hade Hitler og alle hans gerninger.
Han deltog i konspirationen for at redde Tyskland-
- ved at rydde galningen og tyrannen væk.
Han måtte bøde med sit liv for dette.
I det moderne demokratis mørke krig-
- er der ikke meget plads til ridderlighed.